Når livet tvinger oss til å gjøre noe umulig...
...er det noe som eksploderer i kroppen.
En strøm av hormoner suser gjennom oss,
- og gjør oss sterkere. - Hva pokker?
Og raskere.
Biologien overstyrer frykten, og det umulige blir mulig.
Dette er enten en øvelse eller en ekte brann.
Hvis det er en brann, er det nok knyttet til
den fyren, så jeg stemmer for øvelse.
På tross av det høye smellet?
Greit, det er den fyren. Den slemme voldtektsfyren.
Hvorfor?
Dørene er åpne!
Ja, en brann overstyrer avstengingen.
Jeg må finne Stephanie.
Vær forsiktig.
Inngangen er stengt.
Jeg så en eksplosjon!
Jeg har meldt fra. Sykehuset er stengt av.
- Så dere det? - Noe eksploderte.
Inngangen forblir avstengt.
Kanskje i sørfløyen, fjerde eller femte etasje.
- Det er ved barneavdelingen. - Og hjerteavdelingen. Vi må inn.
- De slipper oss ikke inn! - Kom inn, jeg trenger dem.
- Vi er i lockdown! - Jeg beordret den!
Brann i sykehuset trumfer voldtektsmann på frifot.
De er klarerte!
- Er det en voldtektsmann her? - Hvor var du?
Flere brannalarmer er utløst i femte og sjette etasje
ved personalheisene i øst.
Vi er bekymret for strukturelle skader.
Vi omdirigerer alle nye pasienter.
Pasienter i øyeblikkelig eller overhengende fare må evakueres først.
Uberørte områder, akuttmottaket, radiologi, barneavdelinger. De fortsetter.
Vi må prioritere.
Brannkonstabel Carroll vil lede dere til de mest akutte områdene.
Og kvinnen med armen i været er dr. Kepner.
Hun setter opp en midlertidig stasjon...
- Ved parkeringsplass én. - Ved parkeringsplass én.
Ta evakuerte pasienter til henne, hun har ansvaret.
Hvis pasientene kan gå, trenger de ikke assistanse.
Takk, dr. Grey. Ikke spill helt. Kan de gå, så la dem gå.
Bær resten. Heisene er ute av funksjon.
- Ikke bruk dem. - Jobb fort, men trygt.
Gjerningsmannen er fortsatt på frifot, så vi sikrer utgangene.
Og fortsetter å søke.
Én sykehuskrise er jo ikke nok.
La meg slippe å si til Catherine Avery at jeg har brent ned sykehuset hennes.
Edwards?
Stephanie?
Edwards!
Gå. Stephanie?
Maggie! Ta med dette til Kepner.
- Ja. - Jeg sendte melding. Alt i orden?
De prøver å begrense brannen, men den har spredd seg til hjerteavdelingen.
- Jeg må hjelpe med evakueringen. - Har du sett Nathan?
Nei. Og ikke tro at han har brent opp.
- Han klarer seg. - Nei, jeg må prate med ham.
Si ifra hvis du ser ham.
Jeg har tilgang!
Høy beredskap, jeg må se legitimasjon.
Kona mi har lommeboken min. Datteren vår er til observasjon.
- Vær så snill! - Hva skjer?
Hjelp meg. Jeg har lett overalt.
Jeg så i kafeteriaen, i gavebutikken.
Jeg lette ute...
- Hva leter du etter? - Datteren min, Erin. Hun forsvant.
Hjelp!
Hjelp meg!
Stephanie!
Hjelp!
- Erin! - Stephanie?
Erin! Hvor er du?
Ikke gjør det! Jeg trodde du var død.
Jeg trodde du var borte!
- Stephanie? - Ja? Vent litt, Erin!
Vent litt!
- Jeg liker ikke dette. - Ikke vær redd, Sondra.
Dette går fint.
Bare litt frisk luft.
Mr. Pruitt er i trygghet. Hvem er nestemann?
Disse dyktige legene skal bære deg ned.
- Bære? - Ja, du får din egen eskorte.
- Det er fire etasjer. - Det blir en myk tur.
- Som Kleopatra. - Akkurat.
Fort dere, det er fullt her.
Vi må være raske.
Kom igjen.
Jeg har varslet om omdirigeringen. Trenger du hjelp?
Absolutt.
Har dere sett Edwards?
- Jeg leter etter en jente. - Har vi ikke funnet Edwards?
- Jeg har lett overalt. - Er hun savnet?
Ja. Voldtektsmannen er pasienten hennes. Hun er med ham.
- Hva? - Jeg må gå.
Har du sagt fra til politiet?
God idé. Gjør du det?
Takk!
- Vi trenger alle mann her. - La ham gå.
Dr. Webber, vi må følge protokollen.
Jeg leter etter en savnet jente.
Og ja, politiet leter også.
La politiet gjøre jobben sin. Vårt ansvar er pasientene.
Hør her, hun liker å gjemme seg.
Hun har brunt hår og heter Erin.
- Vi har ikke sett henne. - Grey! Dr. Webber...
Jeg klarer meg, dr. Minnick.
Si til politiet at en lege er savnet.
Barna sover, så det burde gå fint.
Ellis er litt syk, så når hun våkner,
bør du måle temperaturen.
Reisen tar flere timer, og etter det er det best å sende melding.
Hei.
Du burde spise noe.
Hva skal ta flere timer?
Owen, det har vært en eksplosjon på Grey Sloan.
Hva? En eksplosjon?
Så helikopterdekket er ikke i bruk.
Hvor mange sårede?
- Hvorfor vekket du meg ikke? - De har det under kontroll.
Jeg er akuttansvarlig, jeg må dit.
Nei, vi må dra. Det tar noen timer å kjøre til Madigan helsesenter.
Vi må være der når søsteren din ankommer.
Ja.
De sa at du bør ta med bilder.
- Eller andre minner. - Ja.
Ja. Det kan være hun ikke husker.
Vet du hva? Bli her, så drar jeg
- og finner et album. - Nei, jeg vet hvor alt er.
Ikke vær redd, Erin! Vent der!
Går det bra, Erin?
Ok.
Brannslukkingsapparat. Det er et laboratorium.
Det må være en brannslukker her.
Er han borte? Er den mannen borte?
Ja. Han er veldig borte. Hold hodet lavt, ok?
Hold hodet lavt og hold deg langt unna flammene!
Jeg kan ikke.
Beinet mitt sitter fast.
Ikke vær redd. Jeg kommer, ikke få panikk.
- Herregud. Bare... - Au!
Ta den av!
Nei, den holder blodet på plass.
Det gjør vondt.
Ja, jeg vet at det gjør vondt. Men jeg kan ikke...
Jeg kan ikke flytte den før...
...jeg finner ut hvordan jeg skal fikse beinet ditt. Og jeg...
Hvordan skal jeg fikse det?
- Du skremmer meg! - Unnskyld!
Ok.
Ok. Du er jammen heldig, frøken. For jeg er...
...den beste kirurgen på huset.
Jeg kan gjøre sånne ting som dette i søvne.
Greit. Vi skal finne ut av dette.
Ikke sant? Du og jeg.
- Vi finner ut av det. - Ok.
- Bare du og jeg. - Jeg vil til mamma.
Jeg vet det. Det vil jeg også.
Sånn.
Kjære vene. Hei, det går bra! Jeg passer på deg.
Len deg tilbake. Bare len deg tilbake.
Prøv å slappe av.
Vet du, da jeg var liten, var jeg veldig mye på sykehuset.
Og de måtte...
Det går bra. Unnskyld.
De gjorde masse ting som gjorde vondt. Jeg syns det var grusomt.
Grusomt. Vet du hva jeg pleide å gjøre?
- Hva da? - Jeg knyttet nevene.
Så hardt jeg kunne.
Noen ganger grov neglene seg inn i hendene mine.
Det hendte at jeg fikk sår, men det hjalp.
Jo mer jeg tenkte på hendene mine,
jo mindre tenkte jeg på andre ting.
Og noen ganger skrek jeg av full hals. Faren min ble sprø av det,
men det hjalp.
- Ok. - Ok?
Greit, Erin.
Det jeg skal gjøre, kommer til å gjøre vondt.
Veldig vondt. Så du må knytte nevene.
Veldig hardt, så hardt du kan.
Og hvis du må skrike,
så bare skrik, ok?
Ok.
Ok. Da er vi klare.
Organiser pasientene etter tilstand og alvorlighetsgrad.
Hjerteavdelingen trenger vifter og akuttvogner.
Og sjekk alle for røykskader.
- Erin! Erin! - Hva foregår?
Vi vet ikke! Brann, eksplosjon...
Det er ingen barn her. Hva skjer med barneavdelingen?
Brannen er på sørsiden, rundt fjerde etasje.
Barna burde være trygge. Hva skjedde med mannen til Jo?
- Du ringte ikke tilbake. - Det var en bortkastet tur.
Ok, jeg leter etter en jente. Hun er åtte.
Hun er kjempesmart, og stikker av fra foreldrene.
- Let etter henne! - Greit.
Hei, hva har vi her?
Bypassoperasjon for en dag siden. Hun er stabil.
Hun trenger bare regelmessig heparinpåfyll.
Går det bra?
Ja. Ikke så begeistret for branner, bare.
For å være helt ærlig er det mitt verste mareritt.
Se for deg at vi har grillfest på parkeringsplassen.
Røyken, burgere som brenner seg...
Vet du hva? Ta deg en pause.
Nei, det går bra.
- Sikker? - Burgere som brenner seg.
Pierce! Kan du ta en titt?
- Hei. - Hei.
Hei.
Brystet høres bra ut.
De kjekke guttene behandlet meg som en dronning.
Godt å høre. Vi setter deg på hastegrad.
Så kobler vi deg til en EKG-maskin.
Hei, du så ikke Jackson der inne?
- Jo. - Ja?
Da alarmen gikk. Så løp han av sted etter Edwards,
som om han var udødelig. Er han ikke her?
- Nei, så klart ikke. Typisk. - Typisk?
En gang løp han inn i en brennende buss for å redde et barn.
Han er tydeligvis en sånn som løper inn i branner.
- Det går nok fint. - Ja, sikkert.
Det går bra. Jeg skal bare... løsne denne.
Og se om det stopper å blø. Ok?
Se, mindre blod.
- Ikke noe blod? - Ikke noe blod. Flink jente.
Dette er tungt. Flytt deg bort dit.
Denne veien. Ikke bøy det.
Denne veien. Fortsett. Sånn.
La oss få deg ut herfra. Jeg skal hjelpe deg.
Greit. Ikke legg vekt på det.
Len deg på meg. Flink jente. Ok.
- Hvordan kommer vi rundt? - Det går ikke.
Vent litt.
Greit. Så...
Jeg skal løfte deg. Jeg vil at du skal trekke pusten dypt.
Så dypt du kan, og hold pusten.
En, to, tre, hopp!
Bra! Ikke bøy knærne.
Flink jente. Helt bort.
Ok. Sånn.
Vi kan ikke gå ned dit.
Der er taket.
Ok. Kom hit. Legg armene rundt meg.
- Så hardt du kan, ok? - Ok.
Vi må opp. Kom igjen, Erin.
Et skritt om gangen.
Ett skritt... om gangen.
Steph!
Edwards! Stephanie!
Trenger du hjelp? Jeg kan hjelpe.
- Jeg trenger ikke hjelp. - Har du blitt operert, frue?
For Guds skyld, jeg er ikke noen frue. Jeg heter Cheryl.
En operasjon hadde vært bedre.
Å kuttes opp og sløyes
hadde vært bedre enn dette. Det er bare nyrestein.
Vi må få deg ut herfra.
Det er for mye røyk. Jeg løfter deg.
- Er det greit? - Aldri i livet! Jeg klarer fint...
...å gå selv.
- Det gjør du nok. - Det er bare nyrestein!
Hører dere ikke alarmen? Det brenner i etasjen over.
Jeg var midt i en lobektomi da alarmen gikk.
Jeg går ikke fra en pasient på bordet.
- Gi meg hansker. - Hva i helsike gjør du?
Du har rett. Du kan ikke gå fra.
Det går fortere hvis vi samarbeider.
Denne etasjen må tømmes. Dere må evakuere.
Sir, jeg holder denne mannens lunge.
- Vi jobber så fort vi kan. - Hvor mye tid trenger dere?
- 15 minutter. - 15, ikke mer.
Sir? Vi leter etter en jente.
Hun er åtte og heter Erin.
- Vi holder utkikk. - Takk.
Bovie.
Greit. Gi henne morfin.
Dette går fint.
- Vi har lett etter deg! - Du skremte vettet av meg!
- Jeg trenger oksygen. - Så klart.
Sånn går det når du ikke hører etter og i stedet inhalerer
- et helt sykehus med røyk. - Hva i...
Dumme heltemot!
Jeg prøvde å hjelpe henne.
Du er kirurg, ikke brannmann!
Jeg prøvde ikke å slukke brannen, men å redde Edwards!
Ikke rop! Hun er mor til barnet ditt!
- Greit. - Hva skulle jeg sagt til Harriet?
- Det går fint med meg, April. - Pust.
Megan pleide å kalle meg Tussi under krigen.
Hun sa at krigen gjorde meg grinete og alvorlig.
Bare si det.
- Hva? - Hun hadde rett.
Blir ikke alle grinete av krig?
Ikke hun. Nei, hun var... Hun var glad.
Hun smilte alltid, tullet og lo.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Jeg...
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Det vet du... når du ser henne.
Du vet hva du skal si når du ser henne.
De fant henne 1,5 mil fra der jeg var utstasjonert.
Hun var like ved hele tiden.
Søsteren din er i live. Det føles ikke ekte nå,
men det vil det... når du treffer henne.
- Nesten der. Går det bra? - Ja.
Nesten der, nesten.
Nesten framme. Vent her.
Nei. Nei. Nei!
Nei. Nei!
- Hva er det? - Nei!
- Hva er det? - Nøkkelen.
Jeg har ikke nøkkelkortet!
Jeg kommer meg ikke ut uten det.
- Vi kan gå ned. - Kortet...
Vi kan komme oss gjennom brannen. Vi klarer det.
Kommer vi ingen vei?
Nei. Vi klarer det. Vi skal...
Vi skal sitte her og ha dette over hodet.
Det går helt fint, det lover jeg.
Nei. Du vil gjemme deg under teppet.
Mamma sa at man ikke skal gjøre det når man er redd.
Man skrur på lyset så det skumle forsvinner.
Moren din har rett, som regel. Men jeg er lege.
Og jeg vet
at i dette tilfellet er dette teppet vårt beste sjanse. Greit?
Ok.
Sånn, kom her. Jeg skal hjelpe deg. Len deg på meg.
Flink jente. Sånn, ja. Ok.
Ok. Vent litt.
Nei. Da tar det skumle deg.
Nei, ikke tenk på meg.
Jeg vet hvordan jeg holder det skumle unna.
Er det kortet mitt?
Det er kortet mitt! Det er kortet mitt!
Nei, Stephanie. Ikke gå fra meg.
- Det går bra. - Ikke gå fra meg.
Jeg kommer tilbake. Dekk til ansiktet.
Erin, jeg kommer straks tilbake.
Knyttnever. Knyttnever. Bra!
Nei!
Nei! Stephanie! Stephanie!
Ikke gå. Ikke gå fra meg.
Nei, Stephanie.
Kom tilbake, Stephanie. Kom tilbake.
Nei. Stephanie! Kom tilbake!
Stephanie, vær så snill...
Stephanie!
La oss komme oss ut.
Han var i sal to.
Sal to? Vi evakuerte der for lenge siden!
Jeg var midt i en thoracotomi.
Kan du ta over for ham, Maggie? Du trenger oksygen.
Ikke før pasienten er stabil.
Du har pustet inn mye røyk. Hold denne over ansiktet.
Takk.
- Kom her. - Ok.
- Bli her. Ikke rør deg. - Ok.
Hjelp oss! Hjelp!
Kan noen hjelpe oss?
Her! Hjelp! Hjelp!
Stephanie! Stephanie!
Herregud. Vent, Erin.
Nei. Nei, nei, nei.
Ikke, Erin. Nei. Hei!
Erin, bli hos meg. Nei.
Bli hos meg!
Kan noen hjelpe meg? Hjelp meg, vær så snill!
Noen må hjelpe meg!
Ta på deg masken igjen.
Og nei, ingen har sett Edwards.
Det betyr ikke at...
Hei, sjef! Noe nytt om Edwards? Ingen har sett henne.
Jeg ba Minnick varsle politiet.
Minnick, hva sa politiet om Edwards?
- Herregud, jeg glemte det. - Du glemte det?
Jeg hadde pasienter. Jeg glemte det.
Jeg så Edwards før alarmen gikk.
Hun hadde en pasient med leverskader.
- Det er ham. - Hvor?
Hvor så du henne?
Det var en gang. En vanlig gang.
Hvor er radiologisk? Jeg så henne der et sted.
Jeg ante ikke hvem han var. Da kunne jeg gjort noe.
Hvilken vei gikk de?
Det er lettere å vise dere.
- Jeg kan lede dere. - Benjamin Warren!
Absolutt ikke! Du er en sivilist, og vi har ikke kontroll.
- Vi kaster bort tid! - Enig. Vi kan få tak i ham.
Det er fortsatt utbrudd.
Skal vi gi en kriminell muligheten til å rømme
uten å gripe inn?
- Det handler om... - Å nei, du!
Kommer dere, eller?
- Jeg har radio. - Pokker.
Du hørte dem.
- Følg på, vi går inn. - Ok.
Det var her inne.
Ja, her. Det var her jeg så henne.
De var...
De gikk... De gikk denne veien.
Og... de må ha gått inn her.
Hei...
Hvis hun var i nærheten av eksplosjonen, kan hun ha overlevd?
Det spørs hvor nær hun var.
- Kaptein, her borte. - Ja?
Vi har en omkommet.
En voksen person.
Kan jeg låne lommelykten?
Hjelp meg!
Vær så snill!
Noen må hjelpe meg!
Bli hos meg.
Nei. Edwards er ikke så høy.
Det er blod. Det er blod!
Det er blod her borte.
Edwards!
- Går det bra? - Det går bra!
Hun trenger intravenøst!
Og en oksygenmaske og en helsikes syketralle!
Kom igjen.
Tok dere turistveien?
De var på taket. Hjertestans!
Hun trenger så mye O negativ som mulig, og sjekk henne!
Få henne til akuttavdeling én. Vi tar over.
- Gå av. - Nei.
Hun må rett til operasjonssalen.
Nei, den etasjen er avstengt.
Det overlever hun ikke, hun må behandles nå.
Edwards, du er skadd.
Hun trenger blod og en hjertestarter nå!
Jeg friterte en voldtektsmann. Jeg stupte gjennom flammene.
Jeg gjorde ikke det for at denne jenta skulle dø.
Jeg reddet henne.
Jeg reddet henne, dr. Bailey, og vi må fullføre det nå.
Og du må komme deg vekk!
Dr. Bailey!
Du hørte henne. Kom deg vekk. Denne avdelingen er nå en operasjonssal.
Hun har fått sinusrytmen tilbake. Trykket ligger på 70.
Beinet er fortsatt cyanotisk.
Bør vi amputere?
Nei, redd beinet. Vi berger det.
Den drittsekken får ikke koste henne beinet.
- Vær så snill, Bailey. - Vi gjør en vevstransplantasjon.
Vi legger inn en shunt og gir det en sjanse.
Hvordan går det?
Vi gjør oss klare til å gjøre en transplantasjon på beinet.
Du burde ligge, Stephanie.
- Få se på deg. - Ikke ennå.
Hør her, du trenger vann. Bli her, så ordner jeg det.
- Tok du den proksimale enden? - Jeg har den.
Vi må isolere den distale.
- Status? - Stabilt blodtrykk, metning på 97.
Altså er hun omsider stabil.
Hun klarer seg, med beinet i behold.
Herregud.
Du reddet henne, Edwards.
Nå må du redde deg selv. Greit?
Herregud.
Syketralle! Få henne opp i senga.
Adrenalinet avtok, hun kjenner nok smertene.
Ja, det er sånn kroppen beskytter seg mot smerte.
- Har du hodet? - Ja.
Da fortsetter vi.
- Hei. - Hei.
Går det bra?
Jeg tror det.
Er du sikker?
Ja. Beklager hvis jeg skremte deg.
Det gikk fint.
Du kommer til å trenge å puste når jeg...
Når jeg sier det jeg skal si til deg.
Trekk pusten dypt, så jeg vet at du klarer det.
Hva er det du skal si?
Pust dypt inn.
Ok, husker du drømmen der de kommer tilbake til oss?
Derek glemmer nøklene, og Megan går og kjøper...
Kaffe. Ja. Hva med den?
De har funnet Megan. Hun lever.
Det er ikke morsomt.
Hæren ringte Owen i morges.
Det er ikke morsomt.
OMSORG OG BARMHJERTIGHET
Major Hunt. Dr. Shepherd.
Jeg er løytnant Hill. Dette er oberst Turner.
Fint at dere kom på så kort varsel.
Hvis dere trenger noe, er det bare å spørre.
- Tusen takk. - Ingen årsak, frue.
Bli med her.
Det er vanskelig å vite hva man skal forvente, så vær forberedt.
Hun vil kanskje ikke kjenne deg igjen...
Eller forstå hvor hun er.
Det kan være hun reagerer brutalt.
Hun kan skrike.
Så det er best å unngå å utløse det.
Plutselige bevegelser, lyder... Alt sånt.
Hvorfor tok det så lang tid å finne dem?
Jeg ble opptatt med pasienter,
fordi det er jobben min, Jeg gjorde jobben min.
Liksom, ifølge protokoll...
Unnskyld meg. Hvis noen av dere hadde fulgt protokoll,
hadde Edwards vært frisk som en fisk.
Hva for noe?
Hun skulle vært i terapi. Men dr. Webber bestemte
at hun fikk jobbe.
Hvis du ikke hadde undergravd meg fullstendig...
Da hadde den jenta vært død!
Dr. Minnick...
Jeg tror ikke at jeg har en plass til deg på sykehuset mitt lenger.
Hold an, dr. Bailey.
Det er sjefslege Bailey, og jeg holder ikke an.
Det er hun som holder an. Hun holder fast på
prosedyrer og protokoll,
og vet ikke når hun må gi slipp for å redde en pasient. Et barn!
Jeg vet det! For jeg fikk riktig opplæring.
Dr. Edwards visste det også, for hun fikk riktig opplæring.
Dette er ikke noen fabrikk som produserer robotkirurger.
Vi skaper leger.
Tenkende, menneskelige leger med følelser.
Og vi skal lære dem det riktige.
- Hei, skal du ikke hjem? - Nei, nye pasienter er på vei.
Vel, jeg ville bare si unnskyld for det i sted.
Jeg kjeftet på Jackson. Det var dumt av meg.
Vel, han oppførte seg idiotisk og døde nesten, så...
Jeg mente bare at han er faren til ditt barn.
Jeg gikk for langt.
Jeg var sint for noe vi pratet om
- da alarmen gikk. - Maggie.
Hva er det?
Jackson, han... Han liker deg.
Jeg kjenner ham, så jeg ser det.
Og han liker deg. Han har følelser for deg.
Det har han ikke. Hvorfor...
Fordi jeg tror du liker ham også.
Så du burde bare si det.
Jeg må gå ut.
- Hei. Lang natt? - Ja.
Blir du med til meg? Sove litt?
Eller gjøre noen andre ting før vi sovner?
Og da mener jeg sex.
Vil du ha litt overtrøtt sex?
Nei, jeg må pakke.
- Pakke hva da? - Jeg fikk akkurat sparken.
Hva...
Jeg beklager, men jeg er nødt til å gjøre dette igjen.
Det ser bra ut.
Edwards, du kan få mer morfin. Du skal ikke ha vondt.
Ikke ennå.
BRANNSKADER
- Hvordan føles det? - Jeg har hatt bedre dager.
Brannsårene er alvorlige.
Men vi er her for deg. Vi skal få deg på beina.
Men... Det går nok en stund før du får se en operasjonssal.
Når det gjelder det...
Jeg har tilbrakt hele livet på sykehus.
Hele livet.
Og jeg tror jeg må se ting
som ikke er på innsiden av et sykehus.
Jeg må reise og...
Og utforske. Og gå turer... Og puste. Og puste!
Ok.
Puste... Puste... Ekte luft.
Så dypt. Jeg vil puste inn alt.
Vekk fra apparatene og blodet...
Og de sterile frakkene.
Vekk fra å redde andre folks liv. Jeg vil ha mitt eget.
Det er på tide at jeg lever mitt eget.
Du forandret livet mitt, dr. Webber.
Du har... Du har lært meg hvordan...
Du har lært meg å akseptere fortiden og finne veien.
Takk. Jeg tror jeg har funnet den.
Og det betyr...?
Det betyr at jeg slutter.
Ok, DeLuca. Skru opp morfinen så høyt du kan, takk.
- Nathan, går det bra? - Hvor var hun?
- Jeg vet ikke. - Hvem tok henne? Er hun skadd?
Jeg skulle ønske jeg visste mer.
Er de sikre på at det er henne? Er det bekreftet?
Visstnok. Så jeg... Jeg vet ikke helt hvordan det fungerer.
Hvor er hun nå?
De flytter henne til Madigan helsesenter.
Owen og Amelia er på vei dit nå.
- Si til Pierce at jeg måtte gå. - Vent.
- Går det bra? Kan du kjøre? - Noen må kontakte
pasientene mine, si at alt gikk bra.
Vi ordner det. Klarer du å kjøre?
- Skal jeg kjøre deg? - Er Megan i live?
Megan er i live.
- Unnskyld. - Nei. Ikke gjør det.
- Nei. - Ikke si unnskyld.
Hvis det var Derek, hadde jeg dratt nå.
- Jeg kan kjøre. - Kom deg i vei! Dra!
Jeg kan kjøre.
Ingen våkner og tenker
at verden vil eksplodere i dag.
Min verden vil forandre seg.
Ingen tenker det. Men noen ganger skjer det.
Noen ganger står vi opp. Vi ser frykten i øynene.
Vi tar tak i en hånd.
Og vi står der og venter, håper...
Klare...
...for alt.